Stânci de granit ascund țărmuri virgine...
Pădurile de sequoia de pe coastă, nu sunt decât oglinda îmbogățită,
a pădurilor submarine de varec.
Această maiestuoasă fâșie a Californiei rămâne o frontieră.
Ar putea fi cea mai măreață întâlnire a uscatului cu marea.
Dar... frumusețea sa este sălbatică.
Valurile necruțătoare ascund bătălii nesfârșite.
Pajiștile blânde sunt leagănul prădătorilor roșcați.
Din foc se nasc apusuri sublime.
Supraviețuirea cere sacrificii.
Viața și moartea pulsează la unison...
...odată cu Big Sur.
BIG SUR CALIFORNIA SĂLBATICĂ
Aflat între San Francisco și Los Ángeles,
"Marele Sud" fascinează.
Magia sa se întinde peste doar 145 de kilometri lungime și 32, lățime.
Falia San Andreas creează numeroase obstacole naturale, în calea "civilizației".
Big Sur este străjuit de Munții Santa Lucia...
... și de Oceanul Pacific.
Chiar lângă țărm se adâncește
și cel mai mare canion submarin din America de Nord.
Vidrele-de-mare sunt păzitorii acestei Mecca subacvatice.
Vidrele marine evită uscatul, dar coasta stâncoasă este arealul
a mai bine de cinci specii de foci și lei-de-mare.
Înaintând 3 kilometri pe uscat, pădurile de sequoia ascund pume...
...și pui de condor, ieșiți de curând din ouă.
La est de armata de sequoia,
Big Sur se desfășoară printre pajiști și păduri de stejar.
Fiecare asemenea loc, ar putea fi o ilustrată.
Dar viața ce clocotește în Big Sur, este turbulentă.
În fiece ungher se desfășoară drame.
Iar linia de coastă este scena centrală.
Vedetele... sunt vidrele-de-mare, emblematice pentru Big Sur.
Acești surfiști campioni aparțin familiei nevăstuicilor.
Acest pui este prea ocupat cu plutitul, ca să mai plonjeze în căutarea hranei.
Mama sa îi suflă aer în blăniță, iar aceasta îi permite să nu se scufunde.
El este neajutorat până la întoarcerea ei.
Din fericire, strigătele sale sunt un reper unic de localizare.
Deocamdată, acest pui e în siguranță.
Când mama lui se va împerechea din nou, el va rămâne pe cont propriu.
În toate coloniile masculilor leilor-de-mare,
noțiunea de spațiu personal, capătă un nou înțeles.
Timidele femele de viței-de-mare aleg golfuri adăpostite, pentru naștere.
Pentru mămicile care alăptează, hrana este mereu la îndemână.
Nou-născuții au la dispoziție, doar câteva săptămâni,
înainte de a concura, la banchetul oferit de ocean.
Un asemenea belșug, este ca un magnet pentru numeroase specii.
Plajele din Big Sur atrag de asemenea, și vietățile aflate în trecere.
Pumele sunt cele mai răspândite
dintre mamiferele emisferei de vest...
...cu excepția omului.
Aceste feline oportuniste caută o pasăre ghinionistă
sau un dar din partea mării.
Sub valuri se află o junglă submarină.
Giganticii vareci susțin un animat, dar friguros teatru.
Fiecare "copac" marin poate crește cu până la 30 de centimetri pe zi.
Bulele de gaz împing coloanele de varec spre suprafață și lumina soarelui.
În loc de rădăcini ramificate în pământ,
varecul are "ancore" cu cârlige numite "rizoide",
care îi permit să se prindă de substratul stâncos.
Aricii-de-mare vânează varecii.
Gura ariciului-de-mare este înconjurată de niște plăci cu rol de dinți,
chiar la baza cochiliei sale.
Aricii atacă baza tulpinii, devorând apoi în întregime, întreaga coloană de varec.
Aceste rude ale stelelor-de-mare pot distruge păduri întregi de varec.
Dar nici cei mai ascuțiți țepi ai lor, nu pot ține piept
vidrelor abile mânuitoare de pietre.
În Big Sur, ele țin sub control numărul aricilor din golf
permițând înflorirea pădurilor submarine de varec.
Influența lor asupra ecosistemului
le desemnează drept specii-cheie.
Big Sur atrage multe viețuitoare unice.
Condorii din California se bazează pe vederea lor aeriană.
Până de curând, doar o mână din aceste relicve din Pleistocen,
mai trăiau pe Pământ...
Big Sur se mândrește acum cu aproape 80, din acești imenși necrofagi.
Fiecare pasăre adultă poartă acum un număr și un dispozitiv GPS,
pentru ca savanții să le poată monitoriza viețile.
Condorii fac perechi pe viață, dar nu-și construiesc cuiburi.
Folosesc aceeași scorbură o dată la doi ani,
pentru singurul ou depus.
Acestea sunt printre primele imagini surprinse într-un cuib, în sălbăticie.
Camera a fost plasată de biologii
care speră astfel să descopere care condori sunt părinți buni și de ce.
Deși condorii sunt devotați familiei proprii,
hrănirea lor depinde în mare măsură, de oameni.
Această specie nu-și va reveni pe deplin,
până când nu va învăța să-și găsească singură hrana.
Pe pui îl așteaptă multe încercări.
În timp ce zilele se scurg,
soarele pișcă prin pâclă și ceață.
Pare pașnic.
Dar liniștea e o iluzie în Big Sur.
Frumusețea regiunii maschează cerințele dure ale supraviețuirii.
Unele creaturi au arme.
Altele emit avertizări.
Toate trebuie să-și asigure viitorul stăpânind ciclurile naturale ale regiunii.
Diferența dintre temperatura rece a mării și cea caldă a pământului,
produce condensare.
Adesea, țărmul este învăluit într-o pătură de ceață.
Când umezeală ajunge în interiorul uscatului,
devine elementul-cheie ce animă
cele mai înalte forme de viață de pe Pământ.
Arborii de sequoia de pe coastă, sunt o specie separată,
nu atât de masivă, precum giganții din interiorul continentului.
Pădurile roșcate de sequoia din Big Sur
adună mii de litri de apă în fiecare dimineață cețoasă.
Aceste păduri fermecate ocrotesc vietăți cărora le priește umezeala.
Limaxul-banană (Ariolimax) lunecă pe covorul pădurii.
Ajută arborii de sequoia, mâncând plantele mici,
care ar putea concura și ele, pentru apă.
În locul cochiliei, limacșii au o strategie de apărare:
mucozitatea secretată de ei conține substanțe chimice oribile la gust.
Însă prădătorul de frunte de aici, nu e deloc interesat de limacșii-banană.
Pumele sunt cele mai mari feline care torc...
...capabile de-un salt peste un autobuz...
...în lungime.
Ele sunt solitare și adoră intimitatea vâlcelelor din pădurile de sequoia.
Însă arborii pot oferi adăpost, doar dacă sunt intacți.
Incendiile forestiere constituie o amenințare.
Acest copac a fost aproape distrus.
Cuibul de condor dinăuntru, a supraviețuit doar datorită intervenției cercetătorilor.
În șase luni, puiul va fi capabil să zboare,
dar va mai rămâne timp de încă 18 luni, alături de familie.
Părinții săi trebuie să părăsească arborele, pentru a căuta hrană.
Ca hoitari, ei mănâncă doar carne stricată, dar nu se murdăresc.
Bucățile putrezite nu se vor lipi de capetele lor golașe.
Razele ultraviolete vor omorî bacteriile din penajul lor.
dar chiar și așa,
numărul lor rămâne scăzut, iar păsările individuale sunt vulnerabile.
Ventana Wildlife Society lasă hălci de carne, în locurile lor de hrănire.
Din păcate, condorii din California au nevoie de o hrană mult mai diversificată.
În trecutul lor preistoric, condorii de coastă prosperau
hrănindu-se cu mamiferele marine moarte.
De mai bine de un secol, vânătoarea de balene
a însemnat mai puține cadavre de balenă aduse aici, la mal.
Acum, apele abundă din nou, în foci și balene.
Oamenii de știință speră ca populația de condori să depășească hopul.
Întreaga populație de balene cenușii din Pacificul de Est
migrează prin Big Sur de două ori pe an.
Mamele își țin puii alături,
pentru a-i proteja de rechini.
Astăzi, balenele cenușii și cele cu cocoașă
vânează în apele bogate din Big Sur.
Coasta Centrală a Californiei este o zonă de tranzit
între terenurile arctice de vânătoare de vară
și cele de reproducere de la tropice, pentru multe specii.
Acest pui de focă a trecut cu bine de primele săptămâni critice.
El poate rămâne aici sau să se mute altundeva.
Grupul de vidre de mare din Big Sur savurează din plin, șederea lor permanentă.
Obsesia noastră pentru pieile lor din anii 1700,
aproape că a exterminat specia.
Doar un mic segment din Big Sur a scăpat comerțului de blănuri,
iar fiecare vidră în viață de azi,
este descendenta acelor puține supraviețuitoare.
Vidrele-de-mare au cea mai deasă blană, dintre toate animalele.
Într-un singur sfert de centimetru pătrat, vidrele au mai multe fire de păr,
decât are tot capul unui om.
Par drăgălașe...
...dar sunt feroce, atât masculii, cât și femelele.
Unii le numesc: "grizzly de varec".
Împerecherile au loc tot timpul anului și pot fi violente.
Acest mascul își ține femela de nas
pentru a combate valurile, dar și o posibilă respingere.
Reînnoirea îmbracă multe forme de-a lungul coastei.
O moarte permite continuarea ciclului vieții.
În ciuda mediului necruțător din Big Sur, majoritatea speciilor sunt stabile.
Dar soarta condorilor din California, este încă nesigură.
Condorii se bazează pe vederea lor ascuțită, pentru a localiza hrana.
Alți hoitari se bazează pe mirosul lor ascuțit.
Vulturii-curcan pot detecta gazele eliberate la începutul descompunerii...
...de la destui kilometri distanță.
În timp ce condorii se luptă contra extincției,
numărul vulturilor-curcan este stabil.
Pentru a supraviețui în sălbăticie,
condorii californieni trebuie să-și zărească mai întâi mâncarea...
...apoi pot să-i gonească pe vulturi de la masă.
O parte a protagoniștilor istoriei evolutive din Big Sur,
au supraviețuit unor schimbări extreme.
Plantele și animalele din smârcurile rămase după reflux,
supraviețuiesc în două cămine diferite.
Locuitorii sunt și duri și delicați, în același timp.
Anemonele își stâng tentaculele înăuntrul propriului lor corp,
pentru a preveni uscarea acestora, din timpul expunerii la aer.
De două ori pe zi, viața este acoperită de ape...
...iar apoi, expusă pe uscat.
Poate că într-un asemenea mediu extrem, dintre două refluxuri,
au ajuns viețuitoarele marine, prima dată pe uscat.
Fauna marină din Big Sur trăiește în proximitatea rară, a celei terestre.
Această coexistență îngemănată a două habitate atât de diferite,
nu mai există nicăieri altundeva în lume.
Zona de est a acestei mări se întinde între brâul pădurii de sequoia
și savanele din Big Sur.
Barierele geologice au îngreunat stabilirea reptilelor în acest loc.
Dar câtorva specii de șerpi, le priește.
Șerpii cu clopoței au niște fose lângă nări
care detectează diferențe de temperatură, de fracțiuni de grad.
Limbile lor bifurcate îi ajută să se orienteze.
Șerpii boa-de-cauciuc sunt rareori văzuți, aceasta deoarece preferă viața subterană.
Când se simt amenințați, ei se înfășoară formând o minge
și-și folosesc coada drept momeală.
Pentru păsările de pradă, munții nu sunt o barieră.
Tinerii șoricari-cu-coadă-roșie rareori depășesc primii doi ani.
Mulți mor căzând la aterizare, în timp ce învață să zboare.
Dar această tânără femelă, e sănătoasă și aptă să vâneze.
Ea detectează mișcarea de la aproape doi kilometri înălțime,
având un văz de opt ori mai dezvoltat decât al omului.
Familiile de coioți străbat pajiștile din Big Sur.
Foarte adaptabile,
mamele coiot utilizează vizuinile părăsite de alte animale.
Acești pui au doar câteva săptămâni,
dar deja se pot descurca de unii singuri.
Coioții trebuie să fie vicleni.
Pumele, ulii și vulturii-curcan le pot înhăța puii.
Vulturii sunt și mai agresivi cu stârvurile.
Nările lor imense înregistrează și cele mai slabe particule de miros.
Astăzi, condorilor din Big Sur le-a scăpat o masă naturală...
...dar vulturii-curcan se ghiftuiesc.
În timpul verii, ceața de pe coastă se-ntețește...
...iar apele devin tot mai îmbelșugate.
Puiul de vidră are îndrăzneața tentativă de a-și dobândi singur hrana.
Și-a moștenit gusturile, de la mama sa.
Mai trebuie însă să învețe să și păstreze ce-a prins.
Majoritatea puilor de focă din acest sezon, înfruntă deja lumea, pe cont propriu.
Împreună cu leii-de-mare,
ei se aventurează mai departe în mare, spre zone periculoase.
Peste tot în Big Sur, vara aduce cu sine, pericolul...
Fulgerul lovește, aprinzând ușor iarba uscată și tufișurile de chapparal.
Tăciunii pot răbufni rapid, transformându-se într-un infern plin de flăcări.
Micile vietăți mor primele, datorită căldurii și fumului.
Pentru oricine nu are picioare sau aripi puternice,
nu există scăpare.
Pumele nu se vor întoarce, până nu se simt iar în siguranță.
După ce trece focul, viața își reia cursul.
Unele plante, depind de foc pentru a se reproduce.
Semințele sunt în stare latentă,
până când dogoarea extremă le topește învelișul.
Aceste plante endemice din California au avut nevoie de milioane de ani,
să se adapteze ciclului natural al incendiilor.
În mai puțin de un secol, omul a denaturat ritmurile atât de mult,
încât plantele se zbat să țină pasul.
Cele mai multe vietăți din Big Sur se adaptează
cerințelor în permanentă schimbare...
...dar condorii din California ar putea să dispară.
Tânărul pui de condor a plecat din cuib,
dar încă depinde de părinți, pentru a se hrăni.
El va avea nevoie de tot ce-i poate oferi zona Big Sur
pentru a trăi 50 ani.
Puiul de vidră-de-mare e pe cale de a deveni independent:
în mai puțin de șase luni, mama sa va avea un nou pui.
De acum, tinerele foci sunt total independente.
Supraviețuitorii cresc tot mai viguroși, cu fiecare zi răzbită.
În comunitatea leilor-de-mare sunt multe victime.
Uneori, rechinii doar își rănesc ținta.
În ciuda rănilor grave, acest mascul nu se dă bătut.
unii dintre tovarășii săi se descompun deja pe pietre.
În lipsa ceții, condorii sunt în sfârșit capabili să-și zărească potențiala masă.
Ei scrutează după cea mai potrivită hrană.
Păsările dominante mănâncă primele
și aleg cele mai bune părți ale hoitului.
Ciocul unui condor poate străpunge pielea, oricât de tare ar fi.
Acestea sunt primele imagini
capturate de o echipă de filmare care a reușit să surprindă
hrănirea în sălbăticie a condorilor din California.
Ei nu-i permit unui vultur-curcan să se înfrupte și el.
Acest triumf al acestor păsări preistorice
ar putea deveni punctul lor de turnură.
E un bun început, pentru puiul de condor.
Big Sur este imprevizibil.
Vidrele-de-mare aproape că dispăruseră din ocean.
În prezent sunt ocrotite și se joacă iar în apă, cu miile.
Zeci de ani, Coasta Centrală a fost văduvită de marile sale balene.
Acum, trec în număr mare, prin Big Sur și Monterey Bay.
E un loc nemilos... ...dar și locuitorii săi sunt dârji.
Tragediile se petrec constant...
...dar nu departe, se obțin și victorii.
Nu se poate prezice ce va aduce ziua de mâine.
În misterioasa și sălbatica regiune Big Sur,
cei viguroși și temerari vor supraviețui...
Traducere de către o persoană de bineee.
Subtitrat și sincronizat: AdySim